Camilla

Titel och Förväntningar
Boken __jag__ valde heter "Om jag stannar". Innan jag tänkte på titeln så läste jag på baksidan av boken så när jag hör titeln tänker jag bara på det som faktiskt händer i boken. ‍‍‍‍‍‍‍Men om jag försöker tänka bort det som verkligen händer i boken och bara fokuserar på titeln så låter det som en titel till en sådan film man sitter och gråter till __eller__ kanske en av de dåliga svenska tonårsfilmerna som handlar om hur dåliga deras liv är. ‍‍‍‍‍‍‍

**Författare**
Författaren heter Gayle Forman. Gayle är en engelsk författare som bor i Blooklyn i Amerika. Hon skriver böcker som är till för ungdomar och de flersta böcker hon skrivit har handlat om livet och __kärlek__. Gayle säger __att__ hon började __hitta__ på historier redan som liten när hon inte kunde skriva och när hon var tonåring började som skriva lite små berättelser. Hon utvecklades snabbt och hennes första utsläppta bok heter Sisters in Sanity. ‍‍‍‍‍‍‍Många av Gayles böcker har inspirerats av sin familj, av musik och olika tonåringar hon har mött. Hon har också inspirerats av olika bloggerskor som gör så att hon kommer ihåg hur svårt det kunde vara att vara en tonårs tjej.

‍‍‍‍‍‍‍

‍‍‍‍‍‍‍‍Personporträtt‍ ‍‍‍‍‍
Jag är inte __den__ som räcker upp handen på lektionen och käftar __emot__ lärarna ‍‍‍‍‍Boken utspelar sig __under__ 24 timmar och under __den__ tiden får man lära känna Mias liv. Genom tillbakablickar får man en bild om både hennes och hennes familjs personligheter. ‍‍‍‍‍ Mia, som är huvudpersonen i boken bor tillsammans med sin mamma pappa och sin lillebror. Musiken betyder väldigt mycket för hela familjen och det är nästan den enda likheten mellan Mia och resten av familjen. Mias mamma, pappa och lillebror är alla ljushåriga med ljusa ögon och alla har en väldigt stark personlighet. De är väldigt utåtriktade och öppna. '' ‍‍‍‍‍Min lillebror hade mer personlighet än __vad__ jag hade när han bara var ett par år gammal. '' Uttrycker Mia i boken. ‍‍‍‍‍ Mia har brunt långkort hår med mörka ögon och en inåtvänd och lugn personlighet. ‍‍‍‍Mia ‍‍‍‍och hennes föräldrar brukar ibland skämta om att hon är ett hittebarn från BB. "Adam är förundrad över att mina händer, till och med mitt i sommaren efter det allra ljuvligaste möte, förblir kalla.Jag talar om för honom att jag har dålig blodcirkulation, men det tror han inte på eftersom jag oftast är varm om fötterna." Det är något jag och Mia har gemensamt. Att våra händer alltid är kalla fastän resten av kroppen har vanlig temperatur. Det sägs ju att om man har kalla händer han man starkt hjärta och de ordspråket tycker jag verkligen passar in hos Mia. Annars är Mia inte helt olik mig själv faktiskt. Hon är ganska blyg och det är jag också när det gäller personer jag inte träffat innan.

‍‍‍Miljö ‍‍‍‍‍‍‍
I början av boken befinner vi oss i Oregon, som är en delstat i USA, där Mia bor tillsammans med sin familj. När ‍‍‍olyckan ‍‍‍skett står Mia på vägen och ser på det som är __kvar__ av bilen. Hon ser ner på sig själv och lägger märke till att hon inte har en skråma. Hennes blus och kjol är fortfarande hela och armbandet som hon fick av sin __pojkvän__ Adam är fortfarande på sin plats. Vad var det egentligen som hade hänt? Mia trodde att hon hade klarat sig undan men hon hade sina misstankar. Men sen ser hon sig själv ligga under söndriga delar av bilen. Hennes kläder är täckta av blod och hennes ben och muskler är upp skrapade så man ser benet. Men hennes armband är kvar. __Efter__ olyckan förs Mia till det närmsta sjukhuset från där olyckan inträffade. Sjukhuset är väldigt litet och ser mer ut som ett ålderdomshem än ett lasarett. Hon måste genast flytta till ett annat sjukhus och blir flyttad med helikopter till Portland. Mia hade aldrig åkt helikopter innan och visserligen inte varit på ett sjukhus heller om man inte räknar med när hon skar upp sin fot när hon klev på en glasbit. Hon hade trott att operationssalarna var som på TV där de är som gammaldags teatrar som kan rymma både operasångare och publik men denna operationssalen var ganska sjaskig. Den var liten och trång men många bländande starka lampor och golvet var dock blankpolerat men grått och det fans spår av gamla repor och rost strimmor.

I drygt halva boken ser man allt som händer ‍‍‍ur Mias perspekti ‍‍‍v på sjukhuset. Sjukhuset är nog som ett vanligt sjukhus men det är nog väldigt stort för det har flera våningar. De beskriver inte hela sjukhuset så ofta men Mia förklarade ganska noggrant hur operationssalen såg ut. I Mias tillbakablickar befinner hon sig oftast i skolan eller hemma. Man får ingen beskrivning om hur det ser ut för det är oftast händelser som sker under speciella tillfällen som betyder mycket för Mia. Då får man bara korta beskrivningar om miljön hon befinner sig i. I med att det är tillfällen som betyder mycket för henne så är det innehållet hon fördjupar sig i.

**Händelse** **1**
"Jag springer tillbaka till diket där jag kom ifrån och får syn på en hand som sticker __fram__. "Teddy! Jag är här alldeles här intill!" ropar jag. "Sträck upp handen så drar jag ut dig." Men när jag kommer närmare ser jag ett metallblänk från ett silverarmband med pyttesmå cello- och gitarrberlocker. Adam gav det till mig i sjuttonårspresent. Det är //mitt// armband. Jag satte på mig det i morse. Jag ser ner på min handled. Jag har //fortfarande// på mig det. Jag flyttar mig närmare och nu vet jag att det inte är Teddy som ligger där. Det är jag. blodet från bröstkorgen har spritt sig genom skjortan, koftan och kjolen, och nu flyer det ut likt målarfärg i den orörda snön. Ena benet är snett; huden och musklerna är avskalade så jag kan se vita strimmor av ben. Ögonen är slutna, och mitt mörka hår är vått och missfärgat av blod." (s. 16-17)

Jag valde just denna händelsen för att jag tycker att den känns bekant ifrån filmer. Att en person ligger i koma och är fullt medveten om vad som händer runt omkring för själen är inte längre sammanbunden med kroppen. Mia säger själv att det är som i filmen "Ghost". Jag har bara hört talas om filmen men det är ju något liknande som händer i den filmen som i boken.

**Händelse 2**
Denna händelse kan jag inte citera. Den är väldigt lång och det är mycket folk som pratar så jag kommer hoppa mellan olika citat ifrån händelsen. "Det var rekord värmebölja i Oregon. Klockan var tio på förmiddagen och det var resan trettio grader varmt."(s. 179) "Pappa hade lovat att Teddy skulle få springa genom vattenspridarna på eftermiddagen ,trots att guvernören hade bett alla i delstaten att spara på vatten under sommaren. Den uppmaningen hade retat pappa, som hävdade att vi Oregonbor genomlider åtta månader av regn om året och borde slippa att någonsin oroa oss över sådana saker som att spara vatten. "Det kan du slå dig i backen på", sa pappa. " ställ till med översvämning om du vill."(s. 180) " Vi grillade en massa köttbitar och eftersom vi befinner oss i Oregon, tofukorv och vegetariska burgare. Mamma och jag gjorde tre pajer gjorda av björnbär plockade av Teddy och mig. Vi drack Pepsi ur sådana där gammaldags flaskor som pappa hade hittat i en uråldrig lanthandel, och jag lovar att det smakade bättre än den vanliga sorten. Kanske var det för att det var så varmt, eller för att festen inte bestämdes förrän i sista minuten, eller kanske för att det smakar godare när man grillar, men det var en av de där måltiderna som man vet att man kommer att minnas. När pappa satte på vattenspridaren åt Teddy och lilltjejen bestämde sig alla andra också för att springa igenom vattenstrålarna.Vi lät den vara på så länge att det bruna gräset förvandlades till en stor hal pöl och jag undrade om guvernören själv skulle komma och huta åt oss. Adam tacklade mig och vi skrattade och ålade omkring på gräsmattan. (s. 182)

Denna händelsen tycker jag är så härlig på något vis. Mia och sin obekymrade familj bjuder hem så mycket folk de kan till grillfest helt oplanerat och sedan springer alla i vattenspridaren. Helheten av händelsen är så somrig som den bara kan bli och just nu längtar jag så otroligt mycket till sommaren! Jag tror faktiskt att det var därför att jag drogs till denna scenen. Jag har minnen ifrån de senaste somrarna att jag och några vänner springer runt i vattenspridaren hemma hos Emelie precis som de gör i boken.

**Tema**
Detta är en väldigt smärtsam berättelse som innehåller väldigt mycket rädsla och kärlek. Men om jag ska välja ut ett ord som ska beskriva boken väljer jag kärlek. Om jag tänker efter är det kärlek i princip hela boken fast det är så många olika sorters kärlek. I tillbakablickarna är det minnen som betyder mycket. Alltså berättar/visar Mia hur mycket hon älskar sina släktingar, vänner och till sin pojkvän Adam. Mia och hennes familj är väldigt musikintresserade och de visar mycket kärlek till musiken. Även på sjukhuset kommer det mycket släktingar och vänner som också visar mycket kärlek till Mia. Jag tror att det är all denna kärlek som gör att det är så svårt för henne att veta om hon vill släppa taget och dö eller om hon ska fortsätta leva. Om hon fortsätter leva förstår hon hur svårt det kommer att bli utan att leva utan sin familj och att det är bättre om alla dör så ingen lämnas ensam kvar. Men sen säger hennes bästa vän Kim något som är en del av varför Mia kanske vill fortsätta leva. Att hon fortfarande har en familj och det är alla som åkt hit för att hälsa på henne.

Om jag stannar

 * Nu står Mia inför det svåraste valet av alla - leva vidare trots att hon förlorat sin familj eller ... släppa taget?**

Boken heter "Om jag stannar" och är skriven av Gayle Forman som är en engelsk författare som bor i Blooklyn i Amerika. Gayle skriver mycket om livet och om kärlek. Många av Gayles böcker har inspirerats av sin familj, av musik och olika tonåringar hon har mött. Hon har också inspirerats av olika bloggerskor som gör så att hon kommer ihåg hur svårt det kunde vara att vara en tonårs tjej.

Det snöar och skolorna i Oregon är inställda och därför ska Mia och hennes familj åka till några släktingar. På vägen dit inträffar det en hemsk bilolycka och nu står Mia och ser ut över olycksplatsen. Allt är helt tyst förutom att Beethovens musik fortfarande hörs ifrån bilradion. "Jag springer tillbaka till diket där jag kom ifrån och får syn på en hand som sticker fram. "Teddy! Jag är här alldeles här intill!" ropar jag. "Sträck upp handen så drar jag ut dig." Men när jag kommer närmare ser jag ett metallblänk från ett silverarmband med pyttesmå cello- och gitarrberlocker. Adam gav det till mig i sjuttonårspresent. Det är //mitt// armband. Jag satte på mig det i morse. Jag ser ner på min handled. Jag har //fortfarande// på mig det. Jag flyttar mig närmare och nu vet jag att det inte är Teddy som ligger där. Det är jag." Boken är en kamp mellan liv och död. Under 24 timmar får vi följa med Mia runt i sjukhuset och under tillbakablickar får vi lära känna Mia och hennes familj.

Mia, som är huvudpersonen i boken, är en sjuttonårig tjej som bor i Oregon tillsammans med sin mamma, pappa och lillebror, Teddy. Mia är en tystlåten och inåtvänd tjej som älskar att spela cello. Musik har stor betydelse i deras familj och det är nästan den enda likheten mellan Mia och hennes familj. Förutom att Mia är tystlåten och blyg har hon mörkt hår och mörka ögon till skillnad av resten av familjen som är väldigt utåtriktade, energiska och öppna och alla tre är ljusa utseendemässigt. Familjen brukar skämta om att Mia är ett hittebarn från BB. "Min lillebror hade mer personlighet än vad jag hade när han bara var ett par år gammal. '' Uttrycker Mia i boken.

I boken framspelas mycket rädsla. Rädsla för att stanna kvar vid livet utan sin familj. Rädsla för att det kommer att göra ont att leva utan dem. "Det är kanske bäst om jag också dör. Så ingen lämnas ensam kvar." Men en stor del av boken innehåller många olika sorters kärlek. Vid tillbakablickarna får vi ta del av Mias minnen som betyder mycket för henne. Minnen från dom hon älskar.

Jag tycker att boken är väldigt bra skriven och den blir genast intressantare när man hoppar från verkligheten till det förflutna. Det är en väldigt smärtsam och sorglig historia som man verkligen känner medlidande av.