Elina

=‍‍Titel och Förväntningar ‍‍= Boken heter nollan. Jag tror den kommer att handla om en tjej som verkar gå igenom en väldigt jobbig period. Alla verkar vara emot henne och hon verkar få klara sig själv. Bilden på framsidan avslöjar att hon verkar vara väldigt ensam också. =‍‍= =Författare ‍‍= Författaren heter Beth Goobie och hon är född 1959 i Guelph som ligger i Canada. Hon har bott i Holland och varit barnflicka där. Hon jobbade med barn som blivit fysiskt och sexuellt utnyttjde, därför är hon intresserad av frågor om ilska och maktlöshet av ungdomar. Beth hade en traumatisk barndom som handlade om kultur och känslomässiga övergrepp. Hon skrev sin första bok när hon var 30 år då hon hade kollapsat av kroniskt trötthetssyndrom. Därför var hon tvungen att stanna hemma en lång perid och då fick hon tanken av att skriva en bok. = = =Porträttet= ‍‍"Det var bara det att jag inte kom på at säga något. Det gör jag aldrig. Jag är totalt dum och trist. Helt hopplöst att prata med. Dumma, värdelösa nolla, tänkte jag och såg ner på mina fötter ‍." (s.6)‍

Huvudpersonen heter Sofi. Hon har en svår uppväxt hennes pappa misshandlar henne och hon har ingen äldre person att vända sig till som kan hjälpa henne. Hon är rädd, rädd för att söka hjälp. Så långt som jag kommit har man fått läsa om hennes pappa som slår Sofi hela tiden, han är väldigt elak och tror att han bestämmer över allt och alla. Jag har också fått läsa om ‍‍Sofis mamma, henne har man inte fått reda om så mycket mer än att hon bara sitter i köket dag in och dag ut och kollar ut genom fönstret. Hon varken pratar eller titta på Sofi längre. Innan var dom som bästa vänner, men inte längre ‍‍. Jag tror det beror på att hon är rädd om vad som försegår i hemmet men hon vågar inte söka hjälp eller hon kanske knappt vågar inse att det är så allvarligt som det är och vad som egentligen kan hända om det fortsätter såhär.

Polly är en tjej som är 14 år som älskar utomjordingar och man kan tro att hon är väldigt galen. Sofi satt barnvakt åt henne förr och efter det har dom fortsatt att umgås, även om det är 3 års skillnad mellan dom. Pollys mamma är väldigt rädd om Sofi hon ska alltid fråga var har du fått det blåmärket ifrån? Var hände det? Hur gick det till? och så vidare. Sofi tycker inte alls om det.

Jag tror att Sofi inte ser ut som en annan vanlig sjuttonåring. Tror hon har mer en egen stil, brunt hår och gröna ögon, normal byggd och tror även att hon har ett oskyldigt ansikte. Hon är väldigt försiktig och tror att det är mycket som snurrar runt i hennes huvud. Hon är absolut inte den glada och spralliga typen utan mer lite nätt och blyg. Det Sofi ofta får göra när hon är hemma är göra en massa tjänster till sin pappa. Och lyssnar på Pollys galna tankar om utomjordingar. Sofi känner att hon alltid gör fel och att ingenting blir rätt som hon gör, hon känner sig som en nolla.

=**Miljö & Tid**= Det utspelar sig någonstans i England. Man får reda på ‍‍miljön på sjukhuset, i skolan, hemma hos Sofi, i kojjan.

‍‍ ‍‍"Den var gjord av gamla brädor och en stor bit metall. Kojan doldes av några träd." (s.14)

"Jag hade klippt gräset förra hlegen. Gräset hade knappt växt sedan dess. Men pappa ville ha snyggt omrking sig. En märklares hur måste vara gatans snyggaste." (s.13)

"När jag vaknade låg jag på rygg i ett litet rum. Sängen hade stålgaller runtom och det hängde en tv framför mig. Jag såg en flicka ligga i en säng mittemot. Hon tittade på sin teve." (s.69) ‍ Jag tror att tiden är någon gång runt 2000-talet. För att det märks att det inte är för så längesedan eller för nytt heller.

=**Händelse 1**= "Jag fortsatte att stirra i marken. Jag blev rödare och rödare. Och jag hatade det. Ingen annan blir radioaktiv bara för att en kille snackar med dem. Varför kunde jag inte vara normal?" (s.24) Sofi var med hennes galna kompis Polly då dom stötte på Linus en granne till Polly som Sofi hade spanat in ett tag. Då det började verkligen snacka med varann på riktigt, i verkligheten, mitt emot varann, öga mot öga! Den här händelsen gjorde mig glad för att man blir alltid gladare av att höra/se någon annan lycklig. Och i detta fall verkade Sofi lycklig av den här killen då. Kärlek är ju bara för underbart. Den där speciella känslan som man har inom sig när man är kär.....det är något som får mig bli lycklig. Men kärlek kan ju också även vara ledsamt men i detta fall gjorde det mig lycklig!

=**Händelse 2**= "Pappa började slå mig och jag försökte skydda mig med den andra armen. Han tryckte upp mitt ansikte mot väggen. Sedan sparkade han mig på benen och ryggen. Det kändes som mina inälvor skulle ramla ut." (s.59) Jag fick ont i min mage när jag läste det här. Det är hemskt med barnmisshandel och ja misshandel över huvudtaget är hemskt! Det är något av det värsta jag vet. Och speciellt när det är en av ens föräldrar eller någon som står en nära så älskar man dom även om dom är så elaka så vågar man inte inse det själv. Och jag tror man är rädd för att berätta det för någon för man är rädd för att förlora personen fast även om man vill. Det är nog väldigt jobbigt.

=**Tema **= Temat på denna bok är nog många olika teman, det är nog dels ensamhet även fast hon inte är ensam men jag tror att hon känner sig ensam och författaren beskriver det väldigt bra också. Rädsla och mod är några teman som passar bra in till denna bok. För rädd tror jag verkligen att hon är, det räcker med att man säger misshandel så blir vem som helst rädd. Det handlar nog väldigt mycket om mod också, hon är hur modig som helst. En fjortonårig tjej som blir misshandlad av sin pappa, måste nog samla all mod hon har för att kunna orka leva ihop med denna pappan och äta vid samma matbord och dela samma liv.

=Nollan= "Pappa började slå mig och jag försökte skydda mig med den andra armen. Han tryckte upp mitt ansikte mot väggen. Sedan sparkade han mig på benen och ryggen. Det kändes som mina inälvor skulle ramla ut." (s.59)

Jag fick ont i min mage när jag läste det här. Det är hemskt med barnmisshandel och ja misshandel över huvudtaget är hemskt! Det är något av det värsta jag vet. Speciellt när det är en av ens föräldrar eller någon som står en nära så älskar man dom även om dom är så elaka så vågar man inte inse det själv. Jag tror man är rädd för att berätta det för någon för man är så rädd att förlora personen även fast man inte vill. Det är nog väldigt jobbigt.

Huvudpersonen i boken Nollan heter Sofi. Hon har en svår uppväxt eftersom hennes pappa misshandlar henne och hon har ingen äldre person att vända sig till som kan hjälpa henne. Hon är rädd, rädd för att söka hjälp. Man får läsa väldigt mycket om Sofis pappa som misshandlar henne. Han är väldigt elak och tror att han bestämmer över allt och alla. Man får även läsa lite om Sofis mamma. Hon bara sitter i köket dag in och dag ut och kollar ut genom fönstret. Hon varken pratar eller tittar på Sofi längre. Innan var dom som bästa vänner, men inte längre‍‍. Varför hennes mamma är så beror nog på att hon är rädd för vad som försegår i hemmet men att hon inte vågar söka hjälp eller att hon kanske knappt vågar inse att det är så allvarligt som det är och vad som egentligen kan hända om det fortsätter såhär. Även om Sofi har en stöttande vän, Polly, så vet hon inte hur detta ska sluta. Sofi ser ut som en annan vanlig sjuttonåring. Hon har mer en egen stil, brunt hår och gröna ögon, normal byggd och tror även att hon har ett oskyldigt ansikte. Hon är väldigt försiktig och det är mycket som snurrar runt i hennes huvud. Hon är absolut inte den glada och spralliga typen utan mer lite nätt och blyg. Det Sofi ofta får göra när hon är hemma är göra en massa tjänster till sin pappa och lyssna på Pollys galna tankar om utomjordingar. Sofi känner att hon alltid gör fel och att ingenting blir rätt som hon gör, hon känner sig som en nolla.

Nollan är en hemsk bok, men mycket spännande.Det handlar väldigt mycket om rädsla, kärlek och mod. För att klara sig igenom misshandel i flera år krävs det mod och det man känner att man behöver är kärlek. Även fast att man skakar av rädsla. Jag tyckte boken var jättebra och den fick mig verkligen att tänka efter hur jobbigt vissa lever. Det är väldigt många som inte tänker på andra hur jobbigt liv vissa lever, de tänker bara på sig själv. Man ska ta vara på varje dag som om det vore den sista. För man vet aldrig vad som kan hända.